Varšava 1939. g.
G. Špilman? - Dobar dan!
Došla sam samo kako bih vas upoznala.
Sviða mi se kako svirate. Zovem se Dorota.
Jurekova sam sestra. Vi krvarite. - Nije to ništa.
Doði, Dorota. Pošalji mu obožavateljsko pismo kasnije.
Sada nije najbolji trenutak. - Jurek, skrivaš ju?
Ne znam šta bih ponio. - Uvek nosiš previše!
Koliko kovèega nosiš?
Uzeæu crvenu haljinu. - Da uzmem portret èika Simona?
Kako želiš.
Zar ne vidiš da sam bolesna od brige? - Doæi æe, ne brini.
Trebali bismo imati još jedan kovèeg samo za cipele?
Mama, Vladek je došao!
Hvala Bogu! Vladek, ranjen si!
Nije to ništa. - Rekao sam joj da se ne brine. Imaš liènu.
Da te je raznela bomba, znali bi gdje da te odnesu.
Henrik, ne govori takve stvari.
Ne mogu ništa naæi. - Bože saèuvaj!
Tata, Vladek je došao kuæi! - Jesam ti rekao?
Šta to radite? -Je li ko video moj šešir sa belim obodom?
Bombardovali su nas. Radio ne radi.
Nemaju samo jednu stanicu u Varšavi. - Pakuj stvari.
Gdje idemo? - Odlazimo iz Varšave.
Ali, gdje? - Nisi èuo? - Šta?
Nisi video novine? - Trebale su mi za pakovanje stvari.
Vlada se preselila u Lublin. - Zdravi muškarci moraju otiæi
preko reke i uspostaviti liniju odbrane. Tako kažu.
Gotovo nikoga nema u kuæi. Samo žene. Muškaraca nema.
A šta æeš ti raditi za to vreme?
Vuæi æeš okolo kovèege?
Nemamo vremena za ovo. - Ne idem nigde.
Ni ja ne idem nigde! - Ne budi smešna. Moramo ostati skupa!
Moram li umreti, radije æu to u svojoj kuæi.
Bože saèuvaj! - Tišina!
Našao sam neku stanicu.
Upravo smo primili vijest od Londonskog BBC-a.
Britanska vlada nije dobila odgovor na ultimatum
njemaèkoj vladi
i objavila je rat nacistièkoj Nemaèkoj.
To je prekrasno. - Oèekuje se...
Kroz par sati, Francuska æe dati sliènu izjavu.
Poljska više nije sama.
Bože moj! To je predivno!
Mama, veèera je bila izvrsna. - Zbilja.
Kad imamo razlog za slavlje, moramo se potruditi.
Za Veliku Britaniju i Francusku!
Rekao sam vam. Nisam li vam rekao? Sve æe biti dobro.
5003.
To je sve?
Da, 5003 zlote. Samo to još imamo.
To je 3003 zlota previše.
Vidi, daljnje restrikcije u vezi dozvoljene svote novaca
Jevreji mogu imati kod kuèe najviše 2000 zlota.
Šta æemo uraditi sa ostatkom? - Staviæemo ga u banku.
U banku? Ko bi bio tako glup i dao novac nemaèkoj banci?
Možemo sakriti novac. Možemo ga sakriti ispod lonèanice.
Ne. Znam šta æemo. Koristiæemo prokušanu metodu.
Znate šta smo radili u prošlom ratu?
Lzdubili smo rupu u stolu i tamo sakrili novac.
A ako odnesu stol? - Kako to misliš?
Nemci ulaze u jevrejske kuæe i uzmu šta god žele.
Stvarno? - Ali zašto bi htjeli ovakav stol?
Šta to radiš?
Ovo je najbolje mesto za novac.
Niko ga ne bi tražio pod lonèanicom.
Ne... Razmišljao sam. - Da? Kakva promena!
Znate šta æemo? Iskoristiæemo psihologiju. - Šta?
Ostaviæemo novac i sat na stolu.
Ovako æemo ga pokriti tako da svi vide.
Jesi li pri sebi?
Nemci æe posvuda tražiti i neæe ovo primetiti.
Naravno da æe ga naæi. Nikada nisam video nešto gluplje!
I ti mene zoveš glupim!
To je jako dobro jer im neæe pasti na pamet tu tražiti.
Trebaæe nam puno vremena. - Ne žuri nam se.
Kako æeš ga izvuæi? - Pincetom. Zašto si protiv svega?
Samo mi reci, kako æeš ga izvuæi napolje?
Pincetom. Jednu po jednu. Zašto si uvek protiv?
Tišina! - Niko me uopšte ne sluša. Tu je najbolje sakriti.
Mir, tišina! - Ona je advokat. Voli mir.
Staviæemo sat pod lonèanicu, a novac æemo u violinu.
Hoæete li moæi svirati? - Videæete.
Jurek? Vladek Špilman ovde.
Vladek? - Da. - Kako si?
Dobro, a ti? - Dobro smo s obzirom na okolnosti.
Znam zašto si ovde. Ništa ne možemo uraditi.
Neæe opet otvoriti stanicu. Jednostavno neæe.
Znam, ali... - Nema više muzike, ni radija za Poljake.
Znam! - Znam da èeš sigurno naæi posao kao pijanist.
Možda hoæu, a možda i neæu. Ne ljuti se, ali
nisam tu da bih razgovarao o svojoj buduæoj karijeri.
Gnjavila sam sedmicama Jureka i na kraju je popustio.
I tako sam došla, a oni su bombardovali stanicu.
Bilo je prekrasno kad sam te onda upoznao. - Stvarno?
Da, bilo je nezaboravno.
Uvek mi se sviðalo vaše sviranje, g. Špilman.
Zovi me Vladek, molim te.
Niko ne svira Šopena kao vi! - To je valjda kompliment.
Naravno, ozbiljno to mislim! - Hteo sam biti duhovit.
Hoæemo se vratiti u Paradizo na kafu? - Naravno.
A èime se ti baviš?
Završila sam konzervatorij.
I ti si muzièarka? - Tek odnedavno.
Koji instrument sviraš? - Violonèelo.
Volim gledati ženu kad svira èelo.
Evo nas.
Ovo je sramotno! Kako se samo usuðuju!
Znaš ljude. Žele biti bolji nacisti od samog Hitlera.
Læi æu se unutra žaliti. - Bolje nemoj. Veruj mi.
To je tako ponižavajuæe. Za nekog poput tebe.
Naæi æemo drugo mesto.
Mogli bismo šetati parkom. - Ne smemo.
Službeni dekret. Jevreji ne smeju u park.
Bože moj, šališ se?
Ne, istina je. Predložio bih da sednemo na klupu,
ali Jevreji ni to više ne smeju -To je smešno!
Znaš šta? Možemo stajati ovde i razgovarati.
Mislim da to smemo. Sviraš èelo, Dorota?
Koji ti je omiljeni kompozitor? Šopen? Da?
Moraæeš da nauèiš svirati njegovu sonatu za èelo.
A ti, Vladek?
Mogao bih te pratiti na klaviru dok sviraš èelo.
Vi ste predivni, g. Špilman.
Zovi me Vladek, molim te.
Znakovi za Jevreje u varšavskom okrugu.
Ovde odreðujem da svi Jevreji
moraju nositi vidljive oznake kad su napolju.
Ova odluka stupa na snagu 1. decembra 1939.
I odnosi se na sve Jevreje starije od 12 g.
Oznaka se mora nositi na desnom rukavu
i predstavljaèe plavu Davidovu zvezdu na beloj
podlozi. Podloga mora biti dovoljno velika za zvezdu
koja mora imati 8 cm od vrha do vrha.
Mora biti širine 1 cm sa strane.
Jevreji koji ne poslušaju tu odredbu biæe oštro kažnjeni.
Namesnik varšavskog okruga,
Dr. Fišer.
Ja to neæu nositi.
Neæu ni ja. Ne želim biti obilježena.
Daj da vidim.
Ne piše da ih moramo sami nabaviti?
Gde æemo ih nabaviti?
Neæemo ih nabaviti i neæemo ih nositi!
Vi!
Doðite!
Zašto se niste naklonili?
Lzvinjavam se.
Ne smete hodati ploènikom.
Hodaj uz ploènik!
Jesi li video?
Šta? Radim.
Tamo æe nas smestiti.
Kako to misliš?
Dekretom namesnika varšavskog Okruga,
a u vezi s osnivanjem Jevrejske èetvrti u Varšavi,
osnovaèe se Jevrejska èetvrt gde æe svi Jevreji
koji žive u Varšavi i oni koj se sele, morati obitavati.
Vidi ovo.
Jevreji koji žive izvan odreðenog podruèja
moraèe se preseliti do 31. oktobra 1940.
Neæemo svi tamo.
Premalo je. U Varšavi ima 400000 Jevreja!
Ne, 360000. Biæe lako.
I šta bih trebala da uradim? Ti mi reci.
Mama?
Mama, šta je?
20 zlota.
Samo nam je to ostalo. 20 zlota.
Šta mogu sa time kupiti?
Veæ mi je zlo od kuhanja krompira.
Takva je cena i to vam nudim. Prihvatite to.
Neæete dobiti više ni od koga.
Ali to je Behštajn, g. Lipa. - 2000.
Prihvatite to. Kad ogladnite, šta æete jesti? Klavir?
Gubi se, lopove jedan!
Radije æemo ga nekome dati! - Šta vam je?
Henrik, pusti ga. - Niste danas ništa je li? Šta mu je?
Ludi ste. Radim vam uslugu i plaæam troškove prevoza.
Neæu vam to naplatiti.
Niste danas jeli! Vi ste ludi!
Nosite ga.
31. oktobar 1940.
Dorota!
Dobar dan.
Nisam htela doæi.
Nisam htela videti sve ovo, ali...
Nisam se mogla zaustaviti.
Kako si? - Dobro.
Nisam baš. Uhapsili su mog roðaka.
Jurek kaže da æe ga pustiti.
Ovo je sramotno.
Neæe dugo trajati. Ne brini se.
To sam i ja rekla.
To je previše apsurdno!
Morao bih...
Vidimo se.
Uskoro.
Do viðenja!
Iskreno, mislio sam da æe biti gore.
Kako æemo spavati?
Ja æu spavati u kuhinji sa devojkama,
a ti, Henrik i tata ovde!
Pogledajte!
Doðite da vidite.
Tata!
Jesi li šta prodao?
Samo Idiota od Dostojevskog. Tri zlote.
Bolje nego juèe. - Tri pišljive zlote!
A neki zgræu milione.
Znam. - Ne znaš. Podmiæuju stražare.
Stražari se prave da ništa ne vide.
Unose hranu, duvan, alkohol, francusku kozmetiku.
Siromasi okolo umiru, a njih boli briga!
Lzvinite, jeste li videli mojeg supruga Isaka Šermana?
Visok, zgodan muškarac?
Nisam, žao mi je. - Sa sedom bradicom?
Lzvinjavam se.
Lepo sanjajte. Doviðenja!
Ako ga vidite, obavestite me. Isak Šerman!
Zašto kroz naš kvart mora iæi nejevrejska ulica?
Zašto ne mogu iæi okolo?
Ne brinite. Podiæi æe most. Niste èuli?
Da baš, most. Nemci se hvale svojom inteligencijom
Znate šta ja mislim?! Da gluplji ne mogu biti.
Imam familiju koju uzdržavam. Moram èekati celu veènost
da nas propuste.
Zar misle da dolazim ovamo slušati muziku?
Šta se dešava? Hladno vam je?
Hajde, igrajte!
Idemo!
Igrajte. Idemo!
Pa to je lepo.
Šta je sa tobom? Neèeš s njima igrati?
Sada èemo osloboditi ulicu za jedan jevrejski plesni trg.
Da, da, doðite.
Stigli su.
Jicak Heler vas veæ dugo èeka.
Šta je?
Sedite, popijte èaj. Ruèaæemo kad devojke doðu.
Šta radite ovde? - Doneo je kolaèe...
Njegov otac se opet bavi prodajom nakita.
Prekrasno! Nakit!
Mi vrbujemo ljude. - Ko vrbuje?
Tu sam kao prijatelj. Dovode Jevreje iz cele zemlje.
Uskoro æe biti pola miliona ljudi u getoima.
Trebamo jevrejsku policiju. - Još policije?
Aha, hoæeš da tuèem Jevreje i poprimim duh Gestapoa!
Neko i to mora, Henrik.
Ali, zašto ja? Ne uzimate samo sinove bogataša?
Pogledaj mog oca, pogledaj nas.
Zato sam i tu. Tvoja porodica može imati bolji život.
Želiš se boriti da preživiš prodavajuæi knjige? - Da.
Èinim vam uslugu. A šta je s tobom, Vladek?
Ti si odlièan pijanist. Imamo odlièan policijski džez bend.
Doèekali bi te raširenih ruku. Pridruži nam se.
Hvala, ali imam posao.
Da, naravno!
Lzvini, Vladek, ali želi da prestaneš.
Ko želi da prestanem?
Uvek kažem, gledaj to iz lepšeg ugla. U malom si getu.
Ovde su intelektualci. Bolje ti je nego nama.
U velikom getu je grozno. Kao u klozetskoj rupi.
Daj mi neki posao. - Ti si umetnik. Dižeš ljudima duh.
To je dovoljno. - Želim pomoæi. Želim uraditi nešto.
Previše si poznat, Vladek.
Vi muzièari niste dobri urotnici.
Vi ste previše...
Previše ste muzikalni!
Ko je to? - Simke!
Majorek!
Svuda su obavesti. Grad æe oèistiti od nepoželjnih.
Nema natpisa...
Zdravo, Simke, Dolek, gðo Ziskind.
Jehuda.
Majorek, ovo je najbolji pijanist u Poljskoj.
Možda i na svetu. Vladislav Špilman, ovo je Majorek.
Drago mi je.
Znam za vas. Nikad vas nisam èuo kako svirate.
Majorek je bio u vojsci. Izuzetan èovek.
Jedino mu zameram što nije socijalist.
Bolje da sada odeš, Vladek.
Uskoro æe policijski èas.
Znaš li koliko izdajemo naših novina? 500 komada.
Znaš li koliko ljudi prosjeèno èita jedne? 20.
To znaèi da imamo 10.000 èitalaca. Doæi æe do pobune.
Majorek ih sakriva u gaæama i ostavlja u klozetima.
U klozetima? - Na koji god naiðem.
Nemci nikad ne koriste jevrejske klozete. Preèisti su.
Molim vas, jednu zlotu.
Prestanite! Stanite!
Doði, mali.
Ustani.
Barem veèeras nemojte prièati o ružnim stvarima.
Prijatno!
Dobro, isprièaæu vam nešto smešno.
Znate ko je dr. Raseja. - Hirurg.
Ne znam zašto, ali Nemci su mu dozvolili operisati u Getu.
Jevreja? Dozvolili su Poljaku da operiše Jevreja?
Dobio je propusnicu.
Uspavao je pacijenta i zapoèeo sa operacijom.
Tek je napravio prvi rez kad su upali Nemci.
Ubili su pacijenta na stolu i onda dr. Raseju.
I sve koji su bili tamo.
Nije li to smešno!?
Pacijent nije ništa osetio jer je veæ bio uspavan.
Rekla sam ništa ružno, Henrik.
Šta vam je svima? Lzgubili ste smisao za humor?
Nije smešno.
Znaš šta je smešno? Ti s tom smešnom kravatom.
Šta je sa mojom kravatom? Kakve to ima veze?
Trebam kravatu za posao.
Tvoj posao? - Da, ja radim.
Sviraš klavir za one parazite u getu. - Parazite?
Paraziti su. Baš ih briga za patnje drugih ljudi.
Kriviš mene za njihovu apatiju?
Da, jer vidim da ne primeæuju šta se dešava.
Ja krivim Amerikance. - Za šta? Za moju kravatu?
Amerièki Jevreji. Ima ih mnogo.
I šta su uradili?
Ljudi ovde umiru od gladi.
Trebali bi nagovoriti Ameriku da objavi rat Nemaèkoj.
Svetla! Svetla!
Ustanite! Idemo!
Lzvinite, ja sam sestra g. Špilmana.
Bože moj! Užasno je!
Šta je? - Love ljude na ulicama. Odveli su Henrika.
Dobro, idi kuæi. Ja æu ovo srediti.
Jeste li videli mog supruga Isaka Šermana?
Nisam, žao mi je.
Visokog, zgodnog, sa bradicom.
Ako ga vidite, pišite mi. Ne zaboravite! Isak Šerman!
Šta se desilo?
Unutra je moj unuk. Odveli su ih.
Šta æe im uraditi? - Prestao sam verovati u Boga.
Izvinite, izvinite.
Jicak? Jicak, ovde! Ja sam Vladek Špilman!
Henrik je unutra.
Nisam ga video. - Veruj mi. Sve su ih odveli.
Možeš mi pomoæi?
Sad me trebaš.
Možeš mi pomoæi? - To košta.
Nemam novaca.
Ne mogu ništa uèiniti. Trebao si nam se prikljuèiti prije.
Rekli su mi da imaš uticaja. - Ko ti je rekao?
Ljudi koje poznajem. Rekli su da si važan èovek. Jicak!
Dobar dan, g. Rubinštajn! - Lopovi! Gotovo je s tobom!
Cigarete? Hvala lepo!
U pomoæ! Lopov!
Pomozite mi! Lopov!
Zašto su te priveli?
Otišao si Jicaku Heleru. Jesam te ja to molio?
Odveli su te!
Cvilio si pred tom gnjidom? - Ne, molio sam ga za pomoæ.
Koliko si mu platio?
A kako bih mu platio? Sa èim?
Sve potrošimo na hranu. - Mogu se brinuti o sebi.
Odvodili su te.
Nema to veze s tobom. Mene žele, a ne tebe.
Zašto se moraš petljati u tuðe stvari?
Ti si lud. To je tvoj problem. - To je i moja stvar.
Hej, šta je?
Šta se desilo? Pozlilo ti je?
Gladan sam.
Radnu dozvolu? Kako to misliš, radnu dozvolu?
Moraš imati radnu dozvolu za rad u nemaèkoj firmi u
Getu. Inaèe... - Inaèe šta?
Biæeš deportovan. - Glasine su bile istinite.
Preseliæe nas. Poslaæe nas u radne logore.
Na Istok.
A zatvaraju i mali Geto. - Bože moj!
Vladek!
Nisi na turneji u Londonu, Parizu, Njujorku, Èikagu?
Ne ove sedmice. - Užasno izgledaš.
Èuo si glasine?
Sve æe nas premestiti na Istok.
Glasine? Sve uzimaš previše k srcu. Šta je?
Pokušavam nabaviti radnu dozvolu za svog oca.
Uspio sam nabaviti za sebe i ostale u familiji.
Ali, treba mi još jedna za oca. Pokušao sam sve ali...
Zašto nisi došao kod mene? - Nisam znao da se baviš time.
Ja ne, ali Majorek se bavi.
Možeš mi pomoæi? Nemam novaca. - Ne vreðaj nas!
Možeš li uraditi nešto za njega?
Budi u Šulcovoj radionici sutra u 16.00.
Vidiš kakve si sreæe imao danas?
To je imperativ istorije na delu. Zato uvek kažem,
budi optimista. - Da, budi optimista. Znam.
Kako su tvoja leða? - Bolje. - Bolje?
Bolje ne pitaj.
Hvala!
Nema na èemu.
Ionako vam neæe pomoæi.
Hvala, g. Šulc.
15. mart 1942.
Barem još imamo posao u getu.
Barem smo još na okupu.
Odmah svi u dvorište!
Idemo, požurite se!
Mi ovde radimo. Imamo radne dozvole.
Vladek!
Ostali se obucite i ponesite svoje stvari.
Samo 15 kg.
Gdje nas vodite?
Žao mi je, dao sam sve od sebe.
Mislio sam da æe nas radne dozvole spasiti. - Dosta.
Nadajmo se da æe Henrik i Halina bolje proæi.
16. august 1942.
Gdje idemo?
Raditi. Biæe vam bolje nego u ovom smrdljivom getu.
Zašto sam to uradila?
Lmate li malo vode? Moje dete umire.
Umire od žeði.
Preklinjem vas, imate li malo vode?
Jeste li me èuli? To je prava sramota!
Dozvoljavamo im da nas odvedu u smrt kao ovce na klanje!
Zašto ih ne bismo napali? Mogli bismo pobeæi iz geta!
Barem bismo umrli èasno.
Zašto ste tako sigurni da æemo umreti? - Nisam.
Znate zašto nisam? Zato što mi nisu rekli.
Ali, kažem vam. Planiraju nas sve istrebiti!
Želite da se borim? - Za to trebamo oruž je, organizaciju.
Ima pravo. Kako bih se borio? S gudalom?
Nemci ne bi nikad protraæili ovako veliku radnu snagu.
Šalju nas u radne logore. To je oèito.
Da, baš! Pogledajte invalide, starce, decu. Oni æe raditi?!
Pogledajte sebe!
Vi æete na leðima nositi grede?
Henrik! Halina!
Èuli smo da si ovde. Hteli smo biti s tobom.
Hteli smo biti s vama.
Zašto sam to uradila?
Ide mi na nerve.
Šta je uradila, za Boga miloga?
Ugušila je svoje dete.
Pripremili su si sklonište i otišli su tamo.
Ali, dete se rasplakalo baš kad je policija došla.
Kako ga ne bi èuli, ugušila ga je rukama.
Dete je umrlo.
Policajac je èuo hropac i pronašao ih.
Šta to èitaš?
Probodete li nas, ne krvarimo li?
Škakljate li nas, ne smejemo li se?
Trujete li nas, ne umremo li?
Uradite li nam nešto nažao, neæemo li se osvetiti?
Vrlo prikladno. - Da, zato sam je i poneo.
Idiot! Šta misli da æe uraditi sa novcem?
Mali, doði ovamo!
Koliko tražiš za karamelu? - Dvadeset zlota.
Šta? Za jednu karamelu? Šta æeš sa tim novcem?
20 zlota.
Imamo li 20 zlota? Mislim da imam 10.
Pet. Deset... Dvadeset.
Halina? - Šta je?
Smešno je što to sada spominjem, ali... - Šta je?
Želio bih da sam te bolje upoznao.
Hvala.
Špilman!
Tata! Tata!
Mama! Halina!
Halina! Mama!
Šta to izvodiš, Špilman? Spasao sam ti život! Odlazi!
Ne trèi!
Odlaze u spalionicu. - Da.
Šta to radite? Ona je trudna!
Vladek?
Zašto si ovde, Vladek?
Svi su otišli.
Baš svi moji su otišli.
Možda imaju sreæu. Što brže, to bolje.
Još nije gotovo. Ostaæemo par dana dok se sve ne smiri.
Podmitio sam policajca. Doæi æe kad bude gotovo.
Nisam bio napolju veæ... Sigurno dvije godine.
Nemoj se previše uzbuðivati.
To je zlato. Jako povoljna cena!
Neko poznat?
Lepotica. Ko je ona?
Pevaèica. Dobro je poznajem. Njezin je suprug glumac.
Dobri su ljudi. Hteo bih s njom razgovarati.
Ne zaboravi, Vladek. Ljude vešaju ako pomognu Jevrejima.
Nalevo. Hodaj.
Stani.
Ti, napolje.
Ti, ti.
Lezite dole.
Na levo. Hodaj.
Otkad si ovde?
Od sinoæ.
Bilo mi je drago što te vidim.
Sad æe poèeti sa konaènim premeštajem.
Znamo šta to znaèi.
Poslali smo Žigmunta da izvidi stvar. Dobar je èovek.
Morao je sljediti vozove koji odlaze iz Varšave.
Stigao je do Sokolova.
Lokalni željeznièar mu je rekao da voz ide u Treblinku.
Kaže da svaki dan dolaze vozovi sa ljudima iz Varšave.
Odvajaju se za Treblinku i vraæaju se prazni.
Nikakvi vozovi sa hranom ne stižu tom prugom.
Civilima je zabranjeno doæi na stanicu u Treblinku.
Istrebljuju nas.
Neæe dugo trajati.
Ima nas još samo 60000. Od pola miliona.
Uglavnom mladi ljudi.
I ovaj æemo se put odupreti.
U dobroj smo formi.
Organizovani smo.
Pripremljeni smo.
Ako trebaš pomoæ, ja...
Ti!
Doði ovamo!
Žao mi je!
Ne znam šta mi bi...
Nosite ga odavde!
Nadam se da bolje sviraš klavir nego što nosiš cigle.
Neæe dugo izdržati nastavi li ovako.
Videæu mogu li mu naæi nešto bolje.
Nevolja!
Okupite se! Samo Jevreji!
Samo Jevreji! Poljaci, nastavite raditi.
Imam dobru vest za vas.
Kruže glasine da bismo vas rado...
(Umsiedeln... )
Preselili.
Obeæavam vam kako sada, a ni u buduænosti
ništa takvo se ne planira.
U redu?
Zato smo stavili natpis na zid.
Da vam pokažemo našu dobru volju.
Morate izabrati jednu osobu kojoj æe biti dozvoljeno
iæi u grad svaki dan i donositi
tri kile Kartoffeln. Krompira.
I jedan hleb za svakog od radnika.
Zašto bismo onda radili takvo nešto
ako vas nameravamo premestiti?
Možete dosta zaraditi na hrani koju ne pojedete.
Niste li vi Jevreji dobri u zaraðivanju para?
Nastavite dalje.
Onaj sa špagom i ostale zavezane sa žicom.
Sad!
Majorek?
Hteo bih te zamoliti za uslugu.
Želim otiæi odavde.
Lako je otiæi.
Teško je preživeti na drugoj strani.
Znam.
Prošlog leta, radio sam na Trgu Zelazna Brama.
Vidio sam prijateljicu koju dugo poznam.
Pevaèica je. Njezin je muž glumac.
Napisao sam njihova imena i adrese. Ako su još tamo.
Janina Godlevska i Andzej Bogucki.
Dobri su ljudi.
Možeš li probati stupiti u kontakt s njima?
Ideš svaki dan u grad. Možeš ih zamoliti
da mi pomognu izaæi odavde?
Lmate li prokleti flaster?
Šta to radiš?
Ništa. - Šta je ovo?
Dozvoljeno nam je unositi hranu u geto.
Tri kilograma krompira i hleb.
Otvori!
To su samo krompiri i hleb.
Lažeš. Oseèa se èak do ovde.
Otvori!
Krompiri.
Svi ste vi isti.
Daš Jevrejima mali prst, a oni hoæe celu šaku.
Ako mi opet budeš lagao, lièno æu te ubiti.
Potražio sam tvoje prijatelje.
Više ne žive tamo.
Stupio si sa njima u vezu?
Pripremi se za odlazak.
Nauèiæu ja vas disciplini! Jevrejske svinje!
Znate li zašto vas tuèemo?
Ne. Znate zašto?
Zašto?
Da proslavimo Silvestrovo!
Hajde, hodaj!
I pevaj!
Jasno i glasno!
Hej, ujedinite se I sledite belog orla!
Ustanite i borite se protiv smrtnog neprijatelja!
Pokazaèemo mi njima!
Uništièemo ropstvo!
Kaznièemo i naterati u beg.
Izvinjavam se, jako sam prljav.
Nemamo puno vremena. Doði.
Moramo požuriti.
Evo ti. Vidi odgovara li ti.
Morat æemo te seliti.
Nemci sada sve hapse, bez razlike.
Jevreje, nejevreje, bilo koga.
Vladek, obrij se.
Uzmi moju britvicu na polici.
Marek Gebèinski æe se brinuti o tebi.
On je na drugom kraju grada.
Veèeras æeš tamo prenoæiti. Ujutro ideš drugde.
Doneæu ti jelo.
Dobro, idemo.
Pokazaæu ti gde æeš spavati.
Moraš ostati ovde do sutra popodne.
Imamo stan za tebe.
Blizu je zida Geta. Ali, je siguran.
Neæe ti biti jako udobno. - U redu je.
Hvala!
Ja æu to uzeti. Daj mi to.
Idi što bliže možeš napred, do nemaèkog dela.
Navuæi æu zavese.
Ujutro makni zavese s prozora. Zapamti to.
Sigurno ti je bolje sa ove strane zida?
Da, ali ponekad nisam siguran na kojoj sam strani.
Hleb, krompiri, luk.
Doæi æu opet. Janina Bogucki æe dolaziti dva puta sedmièno.
Doneæe još hrane i videæe kako si. - Hvala.
Ovo je jako važno.
U sluèaju opasnosti, otiði na ovu adresu.
Kako to misliš da si zaboravio?
Maèkice, zaboravio sam. To mislim reæi.
Znaš šta Grozan si prema meni!
Zato što i jesi grozna.
Svinjo! - Kravo!
Prljava svinjo! - Kuèko!
Ti si prljava svinja! - S kim si takav si!
Sviraš božanstveno, maèkice.
Ako sviram tako, zašto me nisi slušao? - Slušao sam.
Lažeš, zaspao si, svinjo!
19. april 1943.
Pali!
16. maj 1943.
Pali!
Hvala!
Htela sam doæi pre, ali nisam mogla. - U redu je.
Niko nije mislio kako æe tako dugo izdržati.
Nisam smio izaæi. Trebao sam ostati i boriti se s njima.
Vladek, prestani.
Sad je gotovo. Budi ponosan na ono šta se desilo.
Bože moj, izvrsno su se borili.
I Nemci takoðe.
Šokirani su. Nisu to oèekivali. Niko nije.
Ko bi pomislio da æe Jevreji pružiti otpor?
I koje dobro od toga?
Koje dobro? Vladek, iznenaðuješ me.
Umrli su dostojanstveno. To je dobro.
I znaš šta još? Sada æe i Poljaci podiæi ustanak.
Spremni smo. I mi æemo se boriti.
Videæeš.
Spremi svoje stvari. Moraš iæi.
Zašto? Šta se desilo?
U begu sam. - Šta se desilo?
Gestapo je pronašao naše oruž je.
Uhapsili su Janinu i Andzeja.
Uskoro æe pronaæi i ovaj stan. Moraš otiæi odavde.
Gde želiš da idem? Pogledaj me.
Ne odlazim.
Ne smem ovde riskirati? - To je tvoja odluka.
Ali, ako provale u stan, baci se kroz prozor.
Nemoj da te uhvate živog.
Imam otrov uz sebe. Neæe ni mene dobiti živog.
Otvorite!
Otvorite odmah vrata ili æemo zvati policiju!
Vi ste iz tog stana? Niste prijavljeni.
Stan pripada mom drugu. Došao sam, a njega nema.
Imate dokumente? Pokažite mi liènu!
Da, svakako.
Želim videti vašu liènu kartu!
Šta se desilo? - On je Jevrej!
Zaustavite Jevreja!
Nemojte ga pustiti napolje! Zaustavite ga!
Da? - Poslao me je g. Gebèinski.
Vladislav Špilman!
Dorota!
Uði.
Izvini. Dali su mi ovu adresu.
Tražim g. Džikieviæa.
Mihal Džikieviæ mi je suprug.
Uði.
Sedi.
Trebam pomoæ.
Vratiæe se pre policijskog èasa.
Krijem se.
Moram naæi sklonište.
Ubrzo æe doæi.
Otkad si u braku? - Nešto više od godine.
Kako je Jurek?
Jurek je mrtav.
Kad trebaš roditi? - Za Božiæ.
Sad nije pravi trenutak za decu. Ali, nije bitno.
Ovo je moj suprug. Vladislav Špilman.
Marek Gebèinski ga je poslao.
Da, seæam se.
G. Gebèinski je rekao da doðem u sluèaju opasnosti.
Ne brinite se.
Ne možemo vas premestiti veèeras. Spavaæete na kauèu.
Izvinjavam se.
Izvinite... ali, mogu li dobiti krišku hleba?
Naravno, ješæemo.
Sedite, molim vas.
Hvala vam.
U srcu ste nemaèkog podruèja.
Zgrada nasuprot je bolnica u koju dolaze ranjenici.
Do nje je Policija.
Najbezbednije mesto.
U srcu njihova uporišta.
Zakljuèaæu vas.
Niko ne zna da ste ovde.
Budite što tiši.
Sve je u redu?
Hvala vam.
Ovo je Antek Salaš. On æe se brinuti za vas.
Drago mi je. - I meni.
Hvala vam.
Dao sam mu drugi kljuè. Donosiæe vam hranu.
On je u Pokretu otpora. Dobar je èovek.
Ne seæate me se, g. Špilman.
Ne, ne bih rekao.
Varšavski radio. Radio sam kao ton-majstor.
Viðao sam vas gotovo svaki dan.
Izvinite, ali ne seæam se. - Nije bitno.
Ne morate se brinuti. Èesto æu vam dolaziti.
Biæe vam drago èuti da Saveznici bombarduju
Nemaèku svake noæi. Keln, Hamburg, Berlin.
I Rusi im zadaju velike probleme. To je poèetak kraja.
Nadajmo se.
Još ste živi?
Evo.
Kobasice, kruh.
Još imate onu vodku?
Koliko æe još ovo trajati?
Neæe još dugo.
Mislim da imam žuticu.
Ne morate radi toga da brinete.
Samo smešno izgledate.
Mojeg je deda ostavila devojka kad je dobio žuticu.
Zašto niste pre došli? Prošle su dve sedmice.
Problemi. Morao sam da skupim pare za hranu.
Moram prodati stvari, a to nije lako.
Prodajte ovo.
Hrana je mnogo važnija od vremena.
Hteo sam vam reæi. Saveznici su se iskrcali u Francuskoj.
Rusi æe brzo biti ovde.
Razbiæe Nemce.
Za koji dan.
Vladek?
Znala sam da æe se ovo desiti.
Idem po lekara. - Ne smeš. Preopasno je.
Idem po dr. Lucaka. Možemo mu verovati.
Ne budi smešna, on je pedijatar.
Ali je i lekar. - Ne ti ostani.
Ja æu iæi.
Došli smo se pozdraviti.
Idemo mojoj majci u Otvocku.
Beba je veæ tamo. Bezbednije je.
Kažu da ustanak samo što nije poèeo.
Trebalo bi streljati tog Salaša.
Skuplja pare u tvoje ime po celoj Varšavi.
Ljudi su bili jako velikodušni.
Skupio je prilièno novca.
Bože moj!
Jetra mu je velika kao nogometna lopta.
Ima akutnu upalu žuènog mjehura, ali preživjeæe.
Pokušaæu nabaviti lek, ali to nije lako.
Možete li ga opet doæi pregledati? - Ko zna?!
Doktore, hvala vam.
Ne govorite. Odmarajte se.
Hvala vam lepo što ste došli.
Donela sam malo hrane.
Skuhaæu ti nešto. Onda moramo otiæi.
1. august 1944.
Nazad!
Lzlazite napolje. Nemci su opkolili zgradu!
Neka mi neko pomogne!
Šta radite ovde?
Ko ste vi?
Razumete li me?
Da.
Šta radite ovde?
Hteo sam otvoriti ovu konzervu.
Živite li ovde?
Radite li nešto ovde? - Ne.
Èime se bavite?
Ja sam... bio sam pijanist.
Pijanist.
Doðite.
Svirajte malo.
Tu se skrivate?
Jevrej?
Gde se skrivate?
Na tavanu. - Pokažite mi.
Imate li hrane?
Pozor!
Dobro jutro, gospodo! - Dobro jutro.
Jevrejine!
Molim vas!
Šta znaèi ova pucnjava?
Rusi su na drugoj strani reke.
Morate izdržati još samo par sedmica.
Šta se desilo? - Odlazimo.
Rusi su ovde? - Još nisu.
Ne znam kako bih vam se zahvalio.
Zahvalite Bogu, a ne meni.
Njegova je volja da ovo preživimo.
Barem trebamo verovati u to.
Evo, uzmite.
A vi?
Imam još jedan. Još topliji.
Šta æete raditi kad sve ovo završi?
Sviraæu klavir na poljskom Radiju.
Recite mi svoje ime. Slušaæu vas.
Špilman.
Dobro ime za pijanista.
Nemac! Nemac!
Ne pucajte!
Molim vas, ja sam Poljak!
Lzaðite dignutih ruku!
Preklinjem vas! Ne pucajte!
Ja sam Poljak! - Siðite!
Ja sam Poljak! Molim vas!
On je Poljak!
Da, on je Poljak!
Zašto imate ovaj kaput?
Hladno mi je.
Pogledajte ih! Nemaèki gadovi!
Ubice!
Prljavi gadovi!
Ubice!
Pogledajte se sada! Uzeli ste mi sve što imam.
Meni, muzièaru!
Uzeli ste mi violinu! Oduzeli mi dušu!
Vi ste muzièar?
Da.
Poznajete li sluèajno jednog kolegu, pijanista?
G. Špilmana sa poljskog radija?
Da, naravno da ga poznajem.
Pomagao sam g. Špilmanu dok se je skrivao.
Recite mu da sam ovde i da mi pomogne.
Hej! Nema razgovora sa zarobljenicima! Mièi se!
Kako se zoveš? - Hosenfeld.
Kako?
To je bilo ovde. Siguran sam u to.
Više nije ovde.
Vreðao sam ga. Ne ponosim se time, ali tako je bilo.
Siguran sam da sam stajao na mestu gde si ti sada.
Tu je bila bodljikava žica i taj mi je Nemac prišao.
Nisi mu zapamtio ime.
Nisam.
Pitat æu u fabrici. Možda oni nešto znaju.
Vladislav Špilman nastavio je da živi u Varšavi
sve do smrti, 6. 7. 2000. Imao je 88 godina.
Nemaèki oficir zvao se major Vilm Hosenfeld
Umro je u sovetskom logoru za ratne zarobljenike 1952.g.